MOSFILM
LEV TOLSTOJ
KRIG OCH FRED
NATASHA ROSTOVA
Regi: Sergej BONDARTJUK
Manus: Sergej BONDARTJUK, Vasilij SOLOVJEV
Foto: Anatolij PETRITZKIJ
Konstnärlig ledning: Michail BOGDANOV, Gennadij MIASNIKOV
Musik: Viatjeslav OVTJINNIKOV
Ljud: Jurij MICHAILOV
Svensk översättning: Annelie Schlaug
I rollerna:
Natasha Rostova - Ludmila SAVELIEVA
Pierre Bezuchov - S. BONDARTJUK Andrej Bolkonskij - V. TICHONOV
I. A. Rostov - V. STANITZIN Grevinnan Rostova - K. GOLOVKO
Nikolaj Rostov - O. TABAKOV Pjotr Rostov - S.ERMILOV
Sonja - I.GUBANOVA
Nikolaj Andrejevitj Bolkonskij - A. KTOROV
Furstinnan Maria - A. SCHURANOVA Elene - I.SKOBTZEVA
Anatol Kuragin - V. LANOVOJ Dolochov - O. EFREMOV
Rostovs farbror - A. BORISOV Anisja Fjodorovna - N. MORDIUKOVA
Achrosimova - E. TIAPKINA Drubetskaja - K. POLOVIKOVA
Drubetskoj - E. MARTZEVITJ Scherer - A. STEPANOVA
Karagina - G. KRAVTJENKO
Alexander I - V. MURGANOV Napoleon - V. STRSJELTJIK
I Tilsit, i juni 1807,
mötte tsar Alexander Napoleon.
Livet gick emellertid sin gilla gång
oberoende av relationerna till Napoleon Bonaparte.
Människors verklighet kretsade som alltid kring
hälsa, sjukdom
arbete, vila,
vetenskap, poesi,
musik, kärlek,
vänskap, svartsjuka, passion.
Januari, februari, mars, april...
Mamma, varför säger du ingenting?
Det går inte an, mitt hjärta.
Det är inte alla som förstår att det bara är er vänskap från
barndomen som håller i sig. Det kan skada dig att andra ser
att ni har en så nära relation. Framför allt kan det skada honom.
Han håller på att bli galen i dig och ser ingen annan.
- Håller på?
Jag ska berätta vad som hände i min ungdom. Jag hade en kusin
Jag vet. Kirill Matveitj. Han är en gammal gubbe.
Det har han inte varitjämt.
Jag ska prata med Boris. Han får sluta komma hit så ofta.
- Men varför det? - Det leder inte någonstans.
Men mamma, vad är det för dumheter?
Jag ska inte gifta mig med honom men vi har så roligt tillsammans
Vi ska inte gifta oss, men vi kan väl ha det så där...
- Vad menar du? - Så där, förstås.
Jag vill inte gifta mig... Så där...
Varför skrattar ni så hemskt? Hela sängen skakarju!
Ni är precis som jag, ni är en skrattmåns precis som jag.
Säg, är han väldigt kär? Vad tror ni?
Var de så kära i er också?
Han är väldigt söt. Och ändå inte riktigt i min smak.
Han är smal som ett väggur.
- Förstår ni? - Nej.
- Smal, och liksom ljusgrå. - Vad är det för dumheter?
Förstår ni verkligen inte? Nikolaj skulle förstå.
Bezuchov, han är blå.
Mörkblå med lite rött. Och liksom kvadratisk.
- Och du koketterar för honom med. - Nej, han är frimurare.
Han är trevlig. Mörkblå med lite rött.
Sover min grevinna än?
lngen kan förstå allt det som jag har i mig.
Sonja? Nej, vad vet hon om sådant. Hon är dygden själv.
Mamma kan inte heller förstå.
Det är för märkligt att bara jag ska vara så klok och...
Hon är vacker. Hon har allt.
Ovanligt klok, god...
Och så simmar hon och rider så bra.
Och vilken röst! En underbar röst.
Den 31 december 1809,
strax innan nyåret,
hölls bal hos en av dignitärerna från tsarinnan Katarinas tid.
Både diplomaterna och tsaren skulle komma.
Familjen Rostov var inbjuden och Natasha förberedde sig
för sin första stora bal.
Sonja, rosetten ska inte sitta sådär. Kom hit.
Är ni färdiga snart? Hon är redan tio. - Strax!
- Är ni klar, mamma? - Det är bara min toque kvar.
- Jag kan göra det! - Ja, hon är redan tio!
Skynda på, skynda på!
- Är ni inte färdiga snart? - Strax! Kom inte in än, pappa!
Ska ingen komma och bjuda upp mig?
Märker de mig inte?
Så kan det bara inte vara!
De måste veta hur gärna jag vill dansa, hur bra jag dansar
och hur roligt det är att dansa med mig.
Det verkar intressant...
Ni brukarju alltid dansa. Unga fröken Rostova är här.
- Bjud upp henne. - Var är hon?
Ursäkta mig, vi får avsluta samtalet en annan gång.
När man är på bal ska man dansa.
Tillåt mig att presentera min dotter för er.
Jag har äran att känna grevinnan men jag vet ej om hon minns mig.
Fårjag lov?
Om hon går till sin kusin först,
så blir hon min hustru.
Vad det är roligt, inte sant?
Ja, jag är mycket glad.
Jaså är det ni. Jag sitter och arbetar.
Min käre vän, jag har aldrig känt så här förr.
Jag är kär.
- Nå, mitt barn? - Mamma, fråga ingenting.
- I Natasha Rostova? - Ja, ja. Vem annars?
Känslan är starkare än jag.
Jag har inte levt förrän nu, och jag kan inte leva utan henne.
Man kan hon älska mig?
Det är någotjag aldrig känt förr! Jag är rädd för honom.
Betyder det att det är på riktigt?
- Varför säger du ingenting? - Jag? Jag sa att...
- Sover ni, mamma? - Nej, men jag är orolig.
Jag kan i alla fall inte sova. Det här har aldrig hänt förr.
Den där flickan är en skatt... Hon är ovanlig.
Jag ber er, tveka inte.
Gift er och jag är övertygad om att ingen blir lyckligare än ni.
- Men hon? - Hon älskar er.
- Prata inte dumheter. - Hon älskar er.
- Jag måste få berätta allt. - Berätta ni. Jag lyssnar gärna.
Och att han kom till Petersburg när vi var där.
Och att vi träffades på balen.
Det är uppenbart att det är ödet.
Världen är som uppdelad i två delar.
En där hon är, och där är lycka, hopp, ljus.
En där hon inte är, och där är allt dystert.
Dunkel och mörker. Jag förstår.
Jag kan inte låta bli att älska ljuset. Och jag är så lycklig.
- Jag vet att du är glad för min skull. - Ja, ja.
A vad jag tycker om dig mamma! Vad jag är lycklig!
Tre veckor gick.
Under hela tiden hade Bolkonskij inte besökt Rostovs en enda gång
Kära lilla Natasha,
han kanske är sjuk, han sårades ju faktiskt i Austerlitz.
Sluta mamma. Jag vill inte tänka på det, och gör det inte heller.
Han kom hit och sedan kom han inte mer.
Jag vill inte alls gifta mig. Och jag är rädd för honom.
Jag har redan lugnat mig. Jag är lugn nu.
Vad tjänar det till att fundera och oroas?
Här ärjag! Och jag behöver inte någon.
Hon är förtjusande, denna Natasha!
Ung, god, gör ingen för när och hon kan sjunga!
Låt henne bara vara ifred!
Mamma, Bolkonskij är här!
Mamma, det är förskräckligt!
Vem är här, sa du?
Det var länge sedan som vi hade nöjet...
Jag har inte kunnat komma tidigare, förjag har varit
hos min far i en viktig angelägenhet.
Jag måste få tala med er, grevinnan.
Gå nu, Natasha. Jag kallar på dig sedan.
Gode Gud, hjälp mig, gode Gud...
Vad ville han, mamma?
Gå in till honom. Han ber om din hand.
Kan det verkligen vara så att denna främmande man nu är allt
för mig? Ja. Han är mig kärare än något annat.
Jag har älskat er sedan den första gång jag såg er.
Vågarjag hoppas?
Varför fråga?
Varför tvivla på det uppenbara?
Varför tala, när känslorna ändå inte kan uttryckas i ord?
- Älskar ni mig? - Ja...
- Vad är det? Varför gråter ni? - Jag är så lycklig.
Furst Andrej kände inte längre vad han känt för henne tidigare.
Den poetiska lockelsen var borta.
Nu kände han snarare medlidande inför hennes kvinnliga svaghet,
inför barnet i henne.
Han var rädd att inte kunna motsvara hennes tillgivenhet
och hängivenhet. Även om denna nya känsla saknade
den ljusa poetiska skönheten, var den djup och stark.
Har er mor sagt att vi inte kan gifta oss förrän om ett år?
Kan det verkligen vara så attjag från och med nu
ärjämbördig med denne främmande, gode, kloke man,
som är aktad av till och med far?
Kan det vara, attjag måste ta livet på allvar nu,
attjag nu är ansvarig för
varje min handling och varje mitt ord?
Vad var det han frågade?
Ni är så ung, men jag har erfarit så mycket.
Jag är rädd för er skull. Ni känner inte er själv.
Det här året kommer att bli tungt för mig,
men ni kommer att bli säkrare på er själv.
Om ett år ska jag be er att göra mig lycklig.
Tills dess är ni fri. Förlovningen är hemlig.
Om ni upptäcker att ni inte älskar mig...
Varför säger ni så?
Jag har älskat er sedan den första gång jag såg er.
På ett år hinner ni bli säker.
Ett helt år?
Varför ett år? Måste det vara så?
Det är förskräckligt!
Jag kommer att dö om jag ska vänta ett helt år.
Nej, jag går med på allt. Jag är så lycklig!
lngen skulle få veta om förlovningen.
Man skulle vänta tills furst Andrej kom tillbaka.
Res inte.
Jag ber er, Nathalie, Gud vet vad som kan hända.
Ni kommer kanske inte att äls... Jag vet. Jag ska inte säga mer.
Om något händer er medan jag är borta...
Res inte.
Vad som än kan hända, vänd er till Pierre. Han hjälper er.
Han kan nog vara tankspridd, men han har ett hjärta av guld.
Res inte.
Hur förfärad skulle Pierre inte ha blivit, om någon för sju år
sedan hade sagt honom, att sökandet och oron för framtiden
är lönlösa; att han inte skulle kunna ändra på sitt liv
trots att han föraktade sin livsföring.
lbland tänkte han att detta slags liv var något tillfälligt.
Men sedan slog det honom att många han kände
faktiskt hade trätt in i det med
både hår och tänder i behåll,
och stannat, tills de gått bort
skalliga och tandlösa.
Vad är meningen med livet?
lbland tänkte han på de soldater som inget kan göra där de ligger
i fiendens eld, och hur de förtvivlat söker en
sysselsättning för att stå ut med faran.
Alla människor tycktes leva som dessa soldater.
De söker rädda sig undan
genom ärelystnad, kortspel,
lagstiftande, kvinnor,
politik, jakt, vin.
Det finns varken något viktigt eller något oviktigt.
Allt gör detsamma, bara man slipper undan
det skrämmande och svåra.
Bara man slipper se det.
Under vinets inflytande sade Pierre till sig själv:
"Jag ska klara det här. Jag har en lösning.
Jag tar itu med det sedan.''
Men " sedan'' kom aldrig.
Goddag, farbror!
Det må jag säga! Jag visste väl att du inte kunde låta bli.
Ge dig av på en gång.
Hörde just av Girtjik att Elagins är ute och jagar.
De kniper vargarna framför näsan på dig om du inte skyndar på!
Jag är på väg. Ska vi göra sällskap?
Goddag farbror!
Goddag. Akta hundarna.
Vi ska inte vara i vägen. Vi håller oss undan.
Det är bra, lilla grevinnan. Ramla inte av hästen bara!
Håll i sig ordentligt!
Har du sett till Natalia lljinitja? Var är hon?
Hon och Pjotr lljitj är borta vid Sjaravo.
Så man tycker om jakt trots att man är dam.
Ser du hur hon sitter?
- Som en riktig karl. - Ja där ser man. Djärv och duktig!
Skräm inte bort besten, då får du med Danilo att göra.
Jag är nog inte sämre än andra.
Ja vargarna är här i närheten...
Och vi ska allt få tag i dem!
Stanna!
Akta dig!
Och så låter man vargen komma undan! Vilka jägare!
Herre Gud, varför gör Du så här mot mig?
Det är väl att synda, att be Dig om detta,
men låt mig få fånga in en varg en enda gång.
Det är alltjag ber om.
Framåt eller bakåt?
Det gör detsamma. Framåt!
Det var mig en präktig sak!
- Visst är den präktig? - Ja, det är den.
Och du blev allt bra arg du!
Det må jag säga! En sådan grevinna!
Jag har då aldrig sett på maken!
Låtsas som ingenting fast hon suttit till häst hela dagen.
Ta för sig, grevinnan.
Vakna, Petja.
Ät lite, det är underbart gott!
Så leverjag då mitt liv...
och när det är slut, då är det slut.
Då syndar vi inte mer. Det må jag säga.
Men öppna dörren!
Det är Mitka, min kusk.
Jag har köpt en fin-fin balalajka åt honom.
Det låter riktigt bra.
Bra? Det låter fantastiskt!
Spela mer, är du snäll!
Tycker fröken om det?
Ja, han spelar bra, vår Mitka.
Men det där var inte rätt!
Det ska gå fortare! Det må jag säga!
Så ni kan också spela?
Titta efter om gitarren har alla strängar kvar.
Det var länge sedan jag höll i den här. Det må jag säga!
Underbart! Spela mer, farbror!
Snälla, rara!
Nå, lilla grevinnan!
Var, när, hur hade denna lilla
grevinna - omsluten av silke sammet och fransk uppfostran -
hur hade hon tillägnat sig den ryska själens väsen och rytm?
Hur kunde hon förstå
det som rörde sig inom Anisja, inom Anisjas far och mor,
inom dem alla?
Hur det än var, så fanns i Natasha denna rytm,
detta oefterhärmliga ryska.
Bravo, lilla grevinnan! Det må jag säga!
Nu är det bara att finna dig en duktig karl också!
Han är redan funnen.
Ja, hans like finns inte.
Vad betydde Nikolajs leende när han sa " han är redan funnen''?
Det såg ut som att han tänkte att Bolkonskij
inte skulle ha uppskattat eller förstått glädjen här.
Men han skulle förstå allt.
Var kan han vara nu? Jag får inte tänka på det.
Ikväll faller snön
Snön faller
Försvinner ängens stig
lnga lätta bekymmer att bära
Tung är gossens sorg
Av sorg han förgås
Tung sorg
- Vad tänker du på? - Jag? lngenting.
Jag tänkte på att vi sitter här och tror att vi åker hem.
Men så åker vi Gud vet vart
och plötsligt upptäcker vi att
vi inte alls kommit till Otrad- noe, utan till ett sagoland.
Och sedan tänkte jag...
Nej, det var inget mer.
- Jodå, du tänkte på honom. - Nej.
Vad hon var söt, Anisja.
Jag är säker på, att så här lycklig blirjag aldrig igen!
Dumheter!
Vad hon är förtjusande, min Natasha!
En sådan vän fårjag aldrig mer. Varför måste hon gifta sig?
Vi borde alltid åka så här tillsammans.
Vad han är underbar, min Nikolaj.
Om han bara kom tillbaka snart! Jag är rädd att det dröjer.
Och så blirjag gammal...
Och allt inom mig förändras.
Men kanske kommer han redan idag?
Kanske kom han igår, och jag bara har glömt det?
Vad ska jag säga till dem?
Jo, Nikita, var snäll och gå och...
Vart ska jag skicka honom?
Var snäll och skaffa mig en tupp.
Nastasia lvanovna, vad är min uppgift i livet?
Din uppgift? Att föda loppor,
gräshoppor och trollsländor.
Min Gud! Det är ständigt detsamma.
Vart ska jag ta vägen? Vad ska jag ta mig till?
Ön Ma-da-ga-skar.
Ma-da-ga-skar. Madagaskar.
Händer det dig någon gång, att allt verkar förbi,
som om allt som är bra redan har varit och upphört?
och allt som är kvar bara är ledsamt?
Om det hänt mig!
Det händer att när allt är bra och alla är glada, så kännerjag
plötsligt hur tröttjag är på allt, hur alla lika bra kunde dö
En gång vid regementet när man spelade musik och
promenerade, blev jag så ned- stämd och ville inte alls gå ut.
Jag vet.
Det hände mig redan närjag var liten.
Kommer ni ihåg när man anklagade mig för att ha tagit plommon?
Alla andra dansade, men jag satt i skamvrån och grät.
Det glömmerjag aldrig.
Jag tyckte synd om mig själv och varenda människa.
Och så varjag oskyldig.
Jag minns hurjag försökte trösta dig sedan.
Så fåniga vi var.
Jag hade en sprattelgubbe
och jag ville ge den till dig.
- Kommer ni ihåg det, Sonja? - Ja, lite grand.
Vad underligt det är - precis som om allt vore en dröm.
Och kommer du ihåg hur pappa stod i sin blå päls
och skjöt rakt upp i taket?
Minns du hur roligt det var?
- Fröken, tuppen är här. - Den behövs inte. Släpp ut den.
Jag tror att när man tänker tillbaka så här,
så minns man till slut sådant som
hände innan man föddes.
Det kallas för själavandring.
Egyptierna trodde att våra själar en gång bott i djur,
och att själarna återvände till dem efter vår död.
Det trorjag inte på, att vi varit i djur,
men jag trorjag vet att vi varit änglar,
och att vi var här, och därför kan vi minnas allt.
Men om vi varit änglar, varför har vi då sjunkit lägre?
Lägre? Vem har sagt det?
Det gårju inte att veta vem man varit,
men själen ärju odödlig.
Ska jag leva evigt, så harjag också levt evigt tidigare.
Ja, men det är svårt att föreställa sig evigheten.
Varför skulle det vara svårt?
ldag, imorgon, alltid - det kommer att finnas.
Och igår, och i förrgår, har funnits.
Det är maskerad!
- Natasha! - Vad såg du? Honom?
Ja.
- Vänta, jag... såg honom. - Stod eller låg han ned?
Först var det inget, sedan ser jag plötsligt hur han ligger där
- Andrej liggandes. Han är sjuk. - Nej, tvärtom. Han såg glad ut.
Och sedan, Sonja?
Sedan var det något mörkblått och rött.
När ska han komma tillbaka? När fårjag se honom igen?
Vad jag är rädd för honom och för mig själv. Allt är så hemskt
Furst Andrej ber att få förkorta väntan på bröllopet tre månader.
Skriv honom att han väntar tills jag dött. Det dröjer inte länge.
För all del, gift sig bara! Gift sig!
Det är fina släktingar vi får! Framstående! Rika! lnte sant?
Nikolaj får en utmärkt styvmor!
Skriv att han kan gifta sig i morgon dag, så gifterjag mig
med Bourienne! Så får han själv en styvmor!
Men i det här huset vill jag inte ha mer kvinnfolk!
Du kanske flyttar med dem? Varsågod!
Grevens saker ska hit! Fröknarnas ska dit till vänster!
Hon har vuxit till sig, ser jag. Men fy så kall hon är!
Maria Dmitrievna, furstinnan är sjuk. Huset är inte uppvärmt.
Så skönt att ha er här.
Det är verkligen på tiden.
Gamle Bolkonskij är i Moskva. Sonen väntas när som helst.
Det är nödvändigt att bekanta sig med gamle fursten.
Hans högvördighet fursten kan inte ta emot,
men furstinnan ber er stiga in till henne.
Ja, kära furstinna, här kommer jag med min lilla sångfågel.
Jag är så glad att ni får bekanta er.
Jag har länge önskat detta, greve. Jag är mycket glad.
Så tråkigt att fursten inte är frisk.
Låter furstinnan mig lämna min
flicka här en stund?
Jag måste besöka Anna Semjonovna.
Jag kommer och hämtar henne sedan.
Stanna ni så länge ni vill hos Anna Semjonovna.
Kära Nathalie, jag är så glad
att min bror funnit sin lycka.
Jag tycker nog att det är opassande att tala om det nu.
Ah, min nådiga!
Grevinnan Rostova, om jag inte misstar mig?
Ber om ursäkt.
Jag hade ingen aning om att ni skulle hedra oss med ett besök.
Jag skulle bara gå till dottern, så jag är klädd så här.
Ber om ursäkt, jag hade ingen aning.
Ber om ursäkt.
Vad angår mig hans far och hans syster?
Det är honom jag älskar.
Nej, det är bäst att inte alls tänka på det. Glöm det så länge.
Titta vilken toque Anna Michailovna skaffat sig.
Karagins. Och Julie och Boris. Det syns att de är förlovade.
Ja, Drubetskoj har friat till henne. Hörde det idag.
Har ni varit här länge, min grevinna?
Jag är här i affärer och jag har flickorna med mig.
Man säger att hon har makalös talang.
Där har vi Kuragin.
Jag kan inte komma hem till er. Ska jag så aldrig få se er mer?
Jag älskar er vansinnigt.
Ska jag verkligen aldrig få se er mer?
Nathalie!
Ett enda ord, för Guds skull!
Nathalie, ett enda ord!
Fröken, någon var här och bad mig lämna detta till fröken.
Från och med igår kväll är mitt öde avgjort:
Er kärlek eller döden. Det finns ingen annan utväg.
Låt bli att göra det. Det är inte försent att ändra sig.
Prata inte dumheter.
Om du bara visste... Det här är något speciellt.
Jag talar med dig. Vad är det egentligen du ställer till med?
Ska det börjas nu igen? Far åt helvete!
Jag har hjälpt till med allt men jag måste få säga dig sanningen.
Det är farliga saker. Och om man tänker efter är det rätt dumt.
Du för alltså bort henne. Men hur går det sedan?
Man får veta att du är gift och ställer dig inför rätta.
Dumheter! Jag harju förklarat allt för dig redan.
Förklaras giftermålet ogiltigt, så ärjag inte ansvarig.
Och om det är giltigt så vet ändå ingen om det utomlands.
Och inte ett ord till!
- Du binderju dig bara. - Far åt helvete!
Det här är något speciellt. Känn hur det bultar.
En sådan fot, käre vän. En sådan blick! En gudinna!
- Pengarna tar slut. Vad händer då? - Vad händer då?
Det vetjag inte. Dumheter!
Sonja, jag kan inte dölja det för dig längre.
Vi älskar varandra. Sonja, kära lilla du, han skriver...
Och Bolkonskij?
Om du bara kunde förstå hur lycklig jag är!
Tänker du verkligen bryta med furst Andrej?
Du förstår ingenting. Prata inte dumheter. Lyssna istället.
Jag kan inte tillåta det här. Jag berättar det!
Om du berättar det, är du min fiende, för då vill du mig illa.
Man får inte blanda sig i sådana saker!
Varför kan han inte helt enkelt be om din hand?
Furst Andrej harju låtit dig vara fri.
Sonja, jag kan inte tvivla på honom! Förstår du?
- Och om han är en dålig person? - Jag kan inte leva utan honom!
Jag förstår inte vad du säger! Tänk på far! Tänk på Nikolaj!
Jag behöver ingen, jag älskar ingen, utom honom.
Sonja jag vill inte gräla med dig. Gå! Du serju hurjag lider
Kamrater och ungdomsvänner! Som vi har levt om tillsammans!
Vem vet när vi ses igen? Jag lämnar landet. Farväl!
- Då far vi! - Men var är pälsen?
lgnashka, gå och be om sobelpälsen!
Hon kommer att komma springande i bara det hon var klädd i inne!
Om du inte skyndar dig springer hon tillbaka genast, av kyla!
Svep in henne i pälsen med detsamma och så ned i släden!
ldiot. Jag sa sobelpälsen!
Ja det gör mig detsamma. Ta den du!
Så här. Och sedan så här! Ser du?
Då far vi!
Hon kommer strax.
- Varsågod och gå in till frun. - Vilken fru?
Frun bad mig visa er vägen.
Kuragin! Vi är förrådda!
Maria Dmitrievna, låt mig gå in till henne!
Skamlösa slyna!
Att stämma möte med sin älskare i mitt hus!
lnga konster! Lyssna när jag talar till dig!
Du har burit dig åt som den värsta slyna!
Jag borde allt ta hand om dig, men jag tycker synd om far din.
Han hade tur som kom undan men jag ska få tag i honom!
Hör du vad jag säger?
Låt mig vara, jag dör.
Natalia!
Jag vill ju ditt eget bästa. Ligg där då, jag rör dig inte.
Din far kommer tillbaka imorgon. Vad ska jag säga till honom?
- Och din bror, din fästman... - Jag har ingen fästman längre!
Men ändå. Får han veta... Tror du han bara låter saken bero?
Han kanske utmanar honom på duell. Blir det bra så?
Låt mig vara!
Vem har bett er att blanda er i?!
Vad ville du med detta egentligen? Om han fört bort dig
- tror du inte att vi hade fått tag på er? Han är skamlös, hemsk
Han är bättre än någon av er! Om ni bara inte blandat er i!
Gode Gud, vad har ni gjort? Sonja, varför?
Gå! Ni hatar mig, ni föraktar mig allihop!
Ni är vidrig!
Jag förstår inte attjag inte krossar skallen på er!
- Lovade ni att gifta er med henne? - Jag... tänkte inte...
Förresten, jag lovade inte, förjag är redan gift.
Har ni några brev från henne?
Var inte rädd, jag ska inte röra er.
För det första - breven. För det andra - ni lämnar Moskva
imorgon. För det tredje - ni säger inget om detta till någon.
Jag vet attjag inte kan hindra er,
men om ni har det minsta samvete...
Ni kan gärna roa er med kvinnor av min hustrus sort.
De förstår vad ni är ute efter.
De är lika liderliga som ni och kan försvara sig mot er.
Men att lova en flicka att gifta sig...
att bedra, stjäla...
Att ni inte begriper att det är lika avskyvärt som att
slå en gammal man eller ett barn.
Jag varken begriper eller vill begripa.
Ni talar till mig på ett sätt
som jag så som en hederlig människa inte kan tillåta.
Det har visserligen hänt mellan fyra ögon, men jag kan inte...
Ni kräver upprättelse?
Om ni nu vill attjag ska uppfylla era önskemål,
kan ni åtminstone ta tillbaka vad ni sagt till mig.
Jag tar tillbaka vad jag sagt och ber om ursäkt.
Behöver ni pengar till resan, så...
Vidriga, hjärtlösa släkte!
Här är hennes brev och hennes porträtt. Lämna tillbaka dem.
Hon är mycket sjuk.
Så hon är kvar här? Och furst Kuragin?
Han har rest för länge sedan. Hon har varit nära att dö.
Det gör mig mycket ont att hon är sjuk.
Så herr Kuragin fann sig inte värdig att gifta sig med henne?
Han kunde inte gifta sig, för han var redan gift.
Och var befinner sig denne er svåger nu?
Han reste till Petersburg. Annars vetjag inte.
Hälsa grevinnan Rostova att hon varit och är fullständigt fri
och attjag önskar henne allt gott.
Minns ni vårt samtal en gång i Petersburg?
Ja, jag sa att man måste förlåta en kvinna som tagit ett felsteg.
Men jag sa inte attjag skulle kunna förlåta. Jag kan inte.
Men kan man verkligen jämföra...
Skulle jag be om hennes hand igen? Skulle jag vara storsint?
Jag kan inte bli den där herrns efterträdare.
Om du vill vara min vän, så tala inte mer om detta...
...om allt detta.
Farväl då.
Pjotr Kirillovitj, furst Bolkonskij är er vän.
Han sa attjag skulle vända mig till er...
Han är här nu.
Be honom, att han...
förlåter mig.
- Jag ska framföra det, men... - Jag vet att allt är slut.
Men det gör mig bara så ont attjag gjort honom illa.
Säg honom, attjag ber honom om förlåtelse för allt.
Jag ska säga honom det.
Men jag skulle vilja veta en sak...
Jag skulle vilja veta om ni älskade...
Älskade ni den där dåliga människan?
Kalla honom inte så. Jag vet inte. Jag vet ingenting.
Vi pratar inte mer om det min vän.
Jag ska säga honom allt. Och jag ber er att alltid få vara er vän
Om ni behöver hjälp, eller vill lätta ert hjärta,
sedan, när ni ser allt klart igen,
kom då ihåg attjag finns.
Jag skulle bli så lycklig om jag bara kunde...
Tala inte så till mig. Jag är inte värd det!
Ni får inte säga så. Ni har hela livet framför er.
Nej, för mig är allt slut.
Allt?
Vore jag en annan än den jag är,
vore jag den vackraste, klokaste och bästa bland människor,
och vore jag fri, då skulle jag i detta nu
gå ned på mina knän och be om er hand och er kärlek.
Det tycktes honom som om stjärnljuset besvarade
en nyvaknad ljusstrimma i hans trasiga själ
och att en väg till ett nytt liv lystes upp.
I juni 1812 ryckte de väst- europeiska styrkorna över ryska
gränsen och kriget bröt ut.
Det vill säga, en strid bröt ut mot det mänskliga förnuftet
och mot människans natur.
Slut andra delen.